Лейбористи перемогли на виборах у Великій Британії. Що це означає для країни
Переконлива перемога Лейбористської партії на загальних виборах у Великій Британії 4 липня була очікуваною, а проте знаковою, пише The Economist.
![Лідер лейбористів Кір Стармер. Фото: Tanjug/AP](/media/images/1720128421634-tan2024-07-04224718860-830x0.original.jpg)
У 2019 році лейбористи показали найгірший результат за майже століття, тоді Борис Джонсон здобув перемогу, яка мала утримати його при владі протягом десятиліття. Під керівництвом Кіра Стармера лейбористи прийшли до влади з прогнозованою більшістю в 170 голосів, що трохи менше, ніж Тоні Блер отримав у 1997 році. Консерватори зазнали поразки: їхній очікуваний результат у 130 місць є найгіршим за всю їхню сучасну історію.
"Ця зміна керівництва — хороший результат для Британії. Йде уряд торі, який перетворив хаос на мистецтво. Натомість приходить партія, яка безжально зосередилася на покращенні своєї електоральної привабливості. Країна, яка однією з перших на Заході піддалася популістському радикалізму, проголосувавши за Brexit у 2016 році, зробила рішучий вибір на користь серйозного центриста, який обіцяє стабільність. На північ від кордону крах голосування за Шотландську національну партію також знаменує собою довгоочікуваний відхід від ідеологічного прагнення до незалежності і перехід до більш прагматичної форми правління", — пише видання.
Однак, якщо хтось вважає, що Британія повернулася до нормального життя, то це не так, додає The Economist. Електорат став надзвичайно мінливим. Виборці розчаровані в істеблішменті політиків. Згідно з останнім британським опитуванням соціальних настроїв, рекордно високі 45% "майже ніколи" не довіряють урядам, що вони ставлять інтереси нації на перше місце, порівняно з 34% у 2019 році.
"Ця недовіра найбільш очевидна в результатах Reform UK, вискочки антиімміграційної партії на чолі з Найджелом Фараджем, яка забрала значну частину підтримки торі, навіть якщо вона перетворила ці голоси лише на кілька місць. Це також видно з високих результатів незалежних кандидатів, які протестували проти того, що вони вважали двозначністю лейбористів у засудженні війни в Газі, а також з порівняно низького рівня ентузіазму щодо самого Кіра Стармера, який вступить на посаду з негативним рейтингом схвалення. Виборці віддали величезну перемогу партії, яка, схоже, не викликає особливого ентузіазму. Це гучний знак схвалення, який примудряється сприйматися як потиск плечима", — йдеться у матеріалі.
The Economist пише, що перемога лейбористів більше пов'язана з непопулярністю Консервативної партії, ніж з хвилею аплодисментів на адресу Кіра Стармера. І, зазначає видання, небезпека полягає в тому, що лідер лейбористів дійшов висновку, що йому слід бути обережним саме тоді, коли треба бути сміливим. Під час передвиборчої кампанії страх програти вибори змусив Лейбористську партію прийняти стратегію "вази Мін", яка полягає в тому, щоб уникати суперечок і закривати можливі лінії атаки.
Пріоритет, заявлений лейбористами, — це розв'язати проблему стагнації британської продуктивності. Однак для прискорення економічного зростання потрібен уряд, який готовий щось ламати", зазначається в статті.
"Новий уряд міг би завершити будівництво High Speed 2, високошвидкісної залізничної лінії, щоб показати, що він серйозно налаштований на будівництво. Він може переглянути британську систему дискреційного планування і надати місцевим органам влади 100% комерційних ставок на великі нові інфраструктурні проєкти, щоб дати їм привід для будівництва. Він міг би запровадити пілотні схеми ціноутворення на дороги. Чи скасувати податки для висококваліфікованих іммігрантів. Він міг би перестати боятися Європи і прокласти шлях до структурно глибшої співпраці з найбільшим торговельним партнером Британії.
Лейбористи повинні покращити потік даних для політиків, передати фіскальні повноваження регіональним агломераціям і зосередити увагу Казначейства на зростанні. Новий уряд міг би використати міністерські повноваження для будівництва в'язниць і застосування коротких термінів ув'язнення, щоб зменшити непотрібний тиск на судову систему.
З величезною більшістю, постійною дисципліною і мандатом на продовження зростання все це можливо. Якщо серу Кіру вдасться покращити хронічно низьку продуктивність Британії та підвищити ефективність британської держави, то він може запропонувати урок центристам в інших країнах: не лише як здобути владу, а і як її використовувати", — підсумовує британський журнал.